_______________________ "DNEVNIK PLAĆENOG UBICE"
(inspirisano istinitim događajem)
"Mi kiamo Stefani Komak o vento ani."
"E sono una ragaca madre, učido per profesione."
Moje ime je Stefani Komak.
Imam 28 godina i samohrana sam majka. I ubijam ljude za novac.
Ubila sam 14 ljudi kada sam imala 19 godina...
... i još 10 u 21. godini...
... uglavnom ništarija.
Očigledno sam bila dobra u tome, kada me zovu da nastavim.
Zapamti u 8 sati u krevet. Obećavaš?
Obećavam.
Zovi ako ti šta treba.
- Volim te. - I ja volim tebe mama.
Viski i Kolu.
- Je li to za sto br. 2? - Da. Vraćam se za trenutak. - OK.
Mat, dva crvena i belo.
Zdravo Klaudia...
... ili si Stefani, sada? - Pomešali ste me sa nekim.
Razočaran sam, znaš... Očekivao sam da ću te naći kao 'Kraljicu planina' do sada...
... a ne da budeš u blatu u usranioj rupi poput ove. - Takav je život.
Prošlo je 7 godina. Zar ne želiš da znaš kao sam ih proveo?
Očigledno ne. Ali pretpostavljam da nisi očekivala da me vidiš ovde! A?!
Šteta, što tako brzo moram da idem, ali imam jedan posao, da obavim.
Ovo je moj broj... 'Kiamami'.
'Bila si najbolja...'
'... a sada mirišeš na kuhinju!'
- Ko je to bio? - Samo uporan seronja.
Zoe? Da. Hoću da isključiš kompjuter i da ideš na spavanje.
Da, hoću da to uradiš odmah.
Oh i ne otvaraj vrata. Ne, ne, sve je u redu, časna reč.
Da. Samo uradi kako ti kažem. Da, uskoro dolazim kući, OK? Uredu.
Otišla sam u Italiju zbog Karla. On je vlasnik garaže gde sam radila. Ima porodicu tamo.
Nameravala sam da ostanem par nedelja...
... ali ispalo je da sam ostala skoro 3 godine.
Tada sam odlučila da sve stavim na papir.
Prvo šta sam napisala... je 16. februar 1997.
"Otići na zabavu kod Sofije." Ona je 'dobra' sa Karlom."
"Gubio je vreme i mnogo duvao. Bacila sam oko na najlepšeg čoveka."
"Probudila sam se sledećeg jutra u njegovom krevetu, zaljubljena."
Da sam samo to mogla okončati tada. Ali Alesandrov bazen, žurke i droga...
Prosto sam tonula sve dublje i dublje, u nešto što nisam mogla kontrolisati.
Uskoro sam bila totalno zavisna od Alesandra.
Bila sam u satanju da uradim sve za njega, i radila sam.
Mlada prostitutka iz Londona bila je novitet u Napulju.
Posebno su obožavali moj poš-akcent.
A Alesandro je to koristio.
Njegov otac je živeo zajebavajući druge ljude, pa je i on prosto sledio 'porodični posao'...
... noseći svoje psihoze sa sobom.
- Dobro ti ide. - Treba mi pauza.
Kreći!
Izgledaš umorno...
... staro.
- Šta hoćeš ti, Alesandro? - Ah, Klaudia, Klaudia, Klaudia...
Bila si stranac sve ove godine. Nema pisama, nema poziva... ništa.
Doneo sam ti sreću... napravio ti novac.
Bili smo dobar tim, zaslužio sam bar poziv?
Znaš još uvek ne razumem, šta sam ja to uopšte, u tebi video.
Znam da se tucam!
Pa, šta hoćeš!
Franko ti šalje pozdrave. Naše dve porodice sada rade zajedno. Imamo nešto za tebe.
- Ne radim te poslove više. - Letiš za Italiju, sastaćeš se sa Frankom. On će te informisati.
- Zašto ja? - Treba nam žena, kojoj možemo verovati.
A Franko je uvek govorio dobro o tebi, mada nikada nisam shvatio, zašto!
Imam li izbora?
Tvoj let je sutra u 6 sati. Kada stigneš auto te čeka, i vozi te kod Franka.
Vozaču, zaustavi auto!
Kad se vratiš u London, moramo izaći jednu noć na večeru. Nameravam biti u Londonu, dugo.
Kreći!
Jedan od mojih mušterija bio je i Franko Jano...
... koji je, kako saznajem kasije, stariji uterivač za porodicu Kantelini.
Sviđao mi se Franko...
... tretitao me je sa poštovanjem.
Franko je hteo da mi obezbedi vlastiti stan.
Ali kada sam rekla Alesandru, poludeo je. Rekao je da će me uništiti, ako probam da odem.
Od tada je postao posesivan i agresivan...
... osećao je da me poseduje.
A da stvar bude gora, postojala je 'zla krv' između Alesandrove porodice i ljudi Franka.
A onda se pojavio oportunizam. Tokom jedne moje posete Frankovoj viklendici...
... pitao me je da li bi da zaradim extra lovu sa strane.
Osećao je da bi bila dobra za to.
Tako sam i počela.
Zapisala sam ovde...
"15. oktobar, moj prvi zadatak."
"Test da se vidi da li to mogu... da li imam živce za to."
"Odvezla sam se sa dva Frankova čoveka."
"Stali smo u nekoj sporednoj ulici Napulja, i dat mi je pištolj."
"I tražio je da pucam u nekog čoveka koji je išao ulicom."
"U potpunog stranca".
Znate, bilo je čak i u novinama.
Izgleda da je bio ugledan učitelj.
Prva osoba koju sam ubila za novac...
... bila je "ulaznica" za Franka.
"18. november, poseta gdina-B..." nikad mu nisam saznala ime. "... u hotelu Nero, soba 16"
"Upucala sam gdina-B u glavu, dok je svršavao,
"... koristeći mali pištoljl Bereta, koji su mi Frankovi momci dali."
Završila sam rečima: "Dlakav čovek... mala kita... kratak život."
Čak sam ga i slikala.
Za to mi je plaćeno 10 miliona lira, plus još nekih bonusa i povlastica.
Srećom nisam morala da uklanjam telo. Frankovi momci su to uradili.
Ali deo mog treninga je bio da znam i to da uradim.
Koristila sam mrtvu svinju za vežbu, sekla telo na pola, pa na komade...
... pakovala u kese, da bi se lakše otresila.
Tako sam stekla samopouzdanje da se suprostavim Alesandru.
Kada sam rekla da odlazim, pobesneo je.
Udario me je nekoliko puta...
... u nameri da mi unakazi lice.
Sledećeg jutra sam ionako otišla. Nisam ostavila poruku.
Istinu govoreći da je znao da sam trudna, naterao bi me da abortiram, kao i dva puta pre.
Istina je, da nisam znala da li je on otac.
Tada sam se vratila u London.
OSTRVO ISČIA, NAPI, ITALIJA
Claudia
- Franco... - Lepo te je videti. Sviđa li ti se šta smo ovde napravili?
Bilo je teško, ali se na kraju isplatilo.
Imamo problem... i mislim da nam ti možeš pomoći.
Problem je osetljiv, pa ti govorim strogo u poverenju.
Taj problem se mora pažljivo rešiti...
... i smo razmišljali o tebi. Platiće se veoma dobro.
Objasnila sam Alesandru. Penzionisana sam od mog ranijeg života.
- Da, imaš kćerku. Koliko je stara? - 7 godina. - To su lepe godine.
Rastu, ali još uvek nevinašca.
- Imaš li muškarca? - Ne... ništa na duže staze. - To je šteta...
- Još uvek si atraktivna žena. - Šta želiš da uradim?
Alesandro ti je možda rekao, da naše porodice sada rade zajedno.
To nas je učinilo uspešnim u poslu.
Ali, postoji problem sa Alesandrom.
To je nešto... da, to je nešto u njegovom karakteru.
Oduvek je to imao, ali sada izmiče kontroli...
... a on je 'povezan' što problem čini mnogo osetljivijim.
Postaje ozbiljna pretnja za naš biznis, i to se ne može nastaviti.
Želimo to se uradi diskretno, van zemlje... Zato je i poslat u London.
Ako prihvatim, kakve će biti posledice, posebno od njegove porodice?
Postaraću se za to kasnije. Niko ne mora da zna da si umešana.
Sve će biti tretirano kao unutrašnja stvar...
... unutar porodice, strogo poslovno.
I neće biti obaveza u budućnosti, ostavićete me na miru?
Odradi posao valjano i bićeš ostavljena na miru.
- A kada hoćete da se uradi? - Javićemo ti, mesto i vreme.
- Moraš mi reći kako i gde da ti se isplati. - Nemam izbora u ovome, zar ne Franko?
Đani će te vratiti na aerodrom.
Pozovi me kada bide gotovo.
- Kako je u ltaliji? - Divno...
Hvala ti što si pazila Zoe. Ona te stvarno voli.
- Bilo je samo jednu noć. - Ipak, hvala ti.
Donela sam ti nešto iz ltalije.
Predivno je.
Da li bi volela da ostaneš u školi celu nedelju, a onda dođeš kući za vikend?
- U kojoj školi? - U novoj. - Hoću li imati svoju sobu?
- Da. Delićeš je sa ostalim devojčicama. - Hoćeš da me se otarasiš?
Naravno da neću! Što tako misliš?
- Obećavaš da nije zato da me se oslobodiš? - Naravno. Najvažnija si mi od svega na svetu.
Samo želim najbolje za tebe. Ne moramo da odlučimo odmah.
- Uradićemo to zajedno, kao što uvek i radimo. - Da.
"A koloro ke ano, piu sara dato."
"Oni koji imaju, imaće još više".
Alesandrove poslednje reči, pre nego sam otišla iz ltaliju, pre sedam godina.
Oduvek sam znala da postoji cena, koju moram platiti za moju prošlost.
Oduvek sam znala da će se Alesandro vratiti da me lovi.
Oduvek sam znala, da je on otac moga deteta.
A ta pomisao... sledila me je.
Sali... Upadaj, odvešću te kući. Pričaćemo usput.
- Čekala sam pola sata, i nisi se pojavio. - Sali...
- Franko... Šta je hteo od tebe? - Vi radite zajedno. Zzašto mene pitaš?
Pitao sam te nešto!
Hteo je da se malo druži.
Letela si samo zbog jebačine? On može da priušti bilo koju kurvu u ltaliji...
... i ne misli da sam budala, jer ću ti unakaziti lice! - Šta koji kurac hoćeš?
- Hoće da me vidi mrtvog... i stavlja me na ugovor. - Što to meni govoriš?
- Zato jero mislim da si ti angažovana. - Još uvek si živ, zar ne?
Ne mislim da razumeš... Mogu da te ubijem... razjebem. Razumeš, za primer!
Hajde, hajde... smrdljiva kurvo... hajde, hajde, pokaži mi kako to radiš!
Gledaj kuda jebeno voziš !!
Zaustavi kola... Zaustavi jebena kola!!
Znam gde živiš, a znam gde radiš.
Posmatraću te svakog trena! Izlazi! 'Ajde, 'ajde, napolje... napolje iz jebenog auta!
Odjebi... Šta čekaš? Gubi se... Uzmi ovo...
Izlazi...!!! Jebi se...
Kreći.
Ovaj čovek je izdajnik moje porodice! To ti je sledeći posao!
- Želiš li Franka mrtvog, uradi sam! - Ti... ne podcenjuj me...
- Naređujem ti, ne molim! Razumeš? - A ja ti kažem...
Jebi se!
Znaš... uvek sam voleo kada govoriš prljavštine.
Praviš od mene gmizavca.
Kako kažu u mojoj porodici... "Ako vidiš previše, nećeš više gledati."
Ne čini grešku, birajući pogrešnu stranu.
"Kada me sateraju u ćošak, to mi pomaže da odlučim, u šta verujem i ko sam."
"Uvek sam se trudila da vidim šta je iza i kakva je budućnost."
"Ugovor deklariše šta je se sme, i dalje se ne ide. To su ograničenja."
"Iza je mračna zona, opasnost, destrukcija, smrt."
"Ali ja težim da vidim iza... šta je i ko su."
"Svakim metkom izgubiš mali deo nevinosti i verovanja, da postoje druge stvari."
"Svet se svodi na to. Obično sam to limitirala, da ne bi videla pretnju..."
"... ali sada sam to uradila, da preživim."
Ovo sam napisala u noći kad sam ubila Alesandra...
... prvog čoveka koga sam volela.
On je unutra, čeka te.
Imamo problem.
A kakav je problem, Franco?
- Tebe. - Uradila sam šta si tražio od mene. Mrtav je.
Tražio sam da to uradiš diskretno, ne na jebenoj ulici!
Nisam imala izbora., Zznao je da si tražio da ga ubijem.
- Jel' mi to popuješ? - Kako je mogao da zna? Počeo je da ludi!
Svakako nije došlo od mene. A i kako ti rekoh, naše porodice sada rade zajedno.
- Što znači? - Što znači da sam pragmatičan. Čovek koji štiti svoje poslovne interese .
Jel' me to ostavljaš na cedilu, Frank?
Uradiću šta mogu da te zaštitim. Savetujem... da se pritajiš. Idi negde na par nedelja.
To je tvoj novac. Čućemo se.
"Jedna strana mene oseća da je to pogrešno... pogrešan čovek, psihotični seks, ubistvo...
Moj problem je kao i narkomana. Ubijem nekoga, mislim da sam ufiksana, a nisam ufikana.
... nije se ni desilo. I onda se osećam ugroženom.
U osnovi to je problem paranoje. Svakim trenutkom sam sve bliža ludilu.
Znala sam, posle susreta sa Frankom, da sam postala ranljiva...
... i odjednom me je uhvatila panika, i razmišljanja počeše da me guše...
... i znala sam da postoji cena koju ću platiti.
Sam beše prvi znak toga.
Kada sam se vratila iz ltalije, poslušala sam Frankov savet.
Uzela sam Zoe i otišla na par dana u mali gradić na južnoj obali.
Tu sam se prvi put srela, oči u oči sa Samom. Bio je u džipu, čitao novine...
... pokušavajući da bude neupadljiv.
A kada smo se vratile u London, primetila sam Sama ponovo, kako prati mene i Zoe.
E, jebem mu...
Pomeri se milimetar i razjebaću ti glavu!
Ne volim da me špijuniraju. Ko si, jebeni, ti?
- Ja sam tvoj anđeo čuvar. - Ne pravi se pametnjaković.
- Hoćeš li da povučeš taj okidač ili ne? - Ne mrdaj ni jebeni milimetar!
Shvatiću to kao: ne. Ima li šanse da ti dokažem?
- Znaš, ne bih sa strane glave, radije bih da se suočim sa mojim ubicom. - Jebi se!
- Sada, mrdneš li i milimetar, razneću ti jebenu! Gubi se. - Šta ako odbijem?
Onda ću reći ljudima za koje radim da si htela da ih prijaviš, ti malo nezahvalno govno.
Sada se gubi!
- Od ovoga živim. - Takođe, i ja.
Da, ali kako mi se čini, ja sam malo bolji, zar ne?
Gubi se.
Šta? Lepo...
Zadržaću ga kao nadoknadu za prozor.
A sad, odjebi!
Ne idi na te igrice, svo vreme. Koštaju bogatstvo.
- Trebalo bi da ideš na besplatne sajtove. - Od kada su sajtovi besplatni?
- A imaš i domaći da uradiš. - To je i razlog što sam na netu.
- Zar nije to četovanje? - Svi to rade. - Pa, to ne odobravam. Hajde, supa je spremna.
- Imaš još slika, mama. - Kako to misliš?
Ne želim da mi otvaraš privatnu poštu. Privatno, znači privatno! Idi ,večeraj.
Sledećeg dana, posle te prve konfrontacije sa Samom...
.. poslao mi je poruku da hoće da se nađemo kod reke, u blizini mog stana.
Zašto sam otišla, ne znam. Profesionalna radoznalost?
Kako god...
- Nisi imao ništa bolje da radiš, no da me pratiš unaokolo? - Plaćen sam dobro.
- Pa, ko te plaća? - Ne znam... Nije me briga.
- Znači, špijuniraš mene imoju kćer, a ne znaš za koga radišr? - Pazim na tebe...
... ne špijuniram. - Meni liči na špijuniranje.
Podnosim raport svako veče snimljenom porukom.
Pokupim svoju lovu na tački preuzimanja, i ne postavljam pitanja.
- Teško da ću ti poverovati. - Da, pa... veruj šta hoćeš.
Da te pitam nešto...
- Da smo ja i moja kćerka u opasnosti, šta bi uradio? - Ništa.
- Nisam više na platnom spisku. - To je dobro znati.
Evo...
- Možda ti ovo zatreba. - Je li to upozorenje?
Da.
- Imaš li foto-aparat? - Ne kod sebe. Što? Hoćeš snimak samnom, za uspomenu?
Ne, samo pitam.
Prošlo je par nedeljai i stvari su počele da se vraćaju u neku vrstu normale.
- Hajde, kasnimo! - OK. Stižem...
Ništa nisam čula od Franka, što sam shvatila kao dobar znak...
... a Sam više nije špijunirao. - OK, lepo se provedi. - Ćao mama.
Vidimo se kasnije!
Hej!
Jesi li u redu?
- Kako ti je kćerka? - OK. Sada je u školi. - 'Kul'... A ti?
Dobro... Dobri dani, loši dani...
Vidi, hoćeš da popijemo kafu ili nešto?
Još mi duguješ za prozor, sećaš se?
OK.
- Pa... kakav je posao špijuna? - Tih.
Jesi li skršila još neki auto, skoro?
Reci mi... jesam li te videla iz taksija kad smo kćerka i ja išli u školu?
- 'Natigal Lin'... - A... - Da. Živim tamo. - Da li?
- Zašto? Je li to prokleti kvart? - Ne, samo sam se pitala.
Pomislila sam da si ti. Samo hoću da se uverim, da ne izmišljam.
- Laska mi što misliš na mene. - Više zabrinuta da si nastavio sa njuškanjem.
- Vidi, već sam ti rekao: nisam njuškao. - Oh zaboravih. Nije ti bitno ko i kada.
- U redu, moram da idem. - Vidi, želiš li da nekad uveče izađeš na večeru ili nešto?
- Zakazuješ mi to sastanak? - Da. Što? Ima Zakon protiv toga? - Ne.
- Ako imaš volju da potrošiš vreme. - A kako da te nađem?
Naćićeš me pod 'ljubavnik' na "Žutim stranama".
Da, cenim tvoje mišljenje.
- Uzgred, ja sam Stefani, ali sam sigurna da to znaš. - Sam.
- Sam, jesi li mi slao e-mailove ili slike? - Zašto bih?
Da, tačno... zašto bi.
Ćao...
Čekaj, hoću prvo da znam kako si.
Nisam došla na novinski intervju.
Ništa nisam čula 2 sedmice o tebi, a ti želiš samo jebačinu!
- Mislila sam, to radimo? - Nisi bila na poslu, niko nije znao gde si... Stef, brinula sam.
- Pa, šta želiš da znaš? - Ono što svaki prijatelj želi da zna? Jesi li OK? Gde si bila?
Hoćeš da jebemo... ili treba da idem?
Jeli to sve što želiš od mene?
Trenutno, da.
- Hoćeš malo da popušiš? - Ja ne pušim. Ne upražnjavam takav seks.
Imaš neko vino?
Hej...
Žao mi je.
- Šta još ima dobro kod Sama? - O Bože... vlažna maca!
Sanjam piće.
Od večeras...
Učim kako fizički bol, utiče na drugo ljudsko biće.
Hvatam sebe, da sam takođe u stanju mučenika, koga mučim.
To je kao teritorija.
Vidim svoje žrtve kako se gase, i kako im smrt počinje na licu.
Za neke znam da počinju sa fizičkom bolom.
Neizbežno, moje vreme je isteklo.
Moja kazna me stiže.
Ali, bol... ta noć patnje, beše kada mi odvedše Zoe.
Taj izgled njenog lica...
... a ja sam bila potpuno bespomoćna...
... nesposobna je spasim...
Žalim više nego za bilo čim, što nisam mogla da učinim ništa...
... i da je poštedim. Znam da sam bila odgovorna.
Nijedna majka nije spremna...
... da joj se desi nešto ovako.
Ali, ako se desi...
... kada se to desi... uzima nam sve što je vredno.
Unosi potpunu zbrku...
Naši životi se gase...
... ali ostajemo da živimo u najtežim mukama.
Sisaj ga !!
OK... Da nastavimo?
Kada budeš spremna...
"Omerta... totalno potčinjavanje, slepo sleđenje naredbi, zakon ćutanja..."
"Glavni izdaju komande, i njihova reč se ne dovodi u pitanje."
"Omerta... jednom data, je svetinja."
Vidim da ti dovode sve mlađe, Franko. Tamo nema nikoga.
Svi su otišli. Đovani... Pietro...
Uradila sam to brzo... baš kako si me naučio. Sada smo ostali samo ti... i ja.
- Šta hoćeš od mene? - Hoću da zamisliš 7-ogodišnju devojčicu...
... uzetu u zalog i sklonjenu u sred noći. Od majke otetu.
- Ne znam o čemu pričaš. - Onda je to na veliku žalost...
... jer sam onda sam došla za džabe.
- Samo da pozovem... - Linija je presečena!
... a ja imam i tvoj mobilni.
To je baš neoprezno, Franco. Mora da ima dosta korisnih kontakata u njemu.
- Daj da pozovem, ili nemaš ništa. - Prezime i ime, Franko.
Jebi se!
To su bili lokalci...
... urađeno van Londona...
- Nemam ništa sa time. - Ko u Londonu?
Tamo je mnogo rupa od metaka... A ko me je naučio, Franko?
Don, svih Donova, a sad je zaleđen pred kučkom. To će se svideti porodici!
Čitaću ti imena. Za svako koje porekneš, dobijaš metak.
- Akone... Ambrosi... - Daniel!
Daniel...
... govori sa Danielom. - Ko je Daniel?
Jebi se kurvo...
Je li i Daniel ovde?
Evo, našla sam... Daniel!
- Jebi se... - Reci mi... Ko je Daniel?
Hoću imena, Franko, i imam celu noć...
... sve dok i poslednja kap tvoje bolesne krvi, ne istekne!
- HOĆU IMENA !! - Samo... uradi to!
Potenciano... Ko je Potenciano?
Brambila...
... Braco...
Za ove ljude, osveta je apsulutna. Nema milosti za te ljude.
Stvarnost je da moje kćeri nema. Nema za uvek.
Novac... policija... ništa je ne može vratiti.
Oni hoće da patim... u najgorim mukama.
I znaju da nemam gde da odem.
Šta je sa imenima?
"Brambila, Fiorelo, Gatente, Đakolone..."
... Manfredi, Braco, Tarikone, Treska, Vitale...
... to su imena kojima sam poslala sliku Frankovog leša
... sa rečju 'Omerta' napisanu njegovom krvlju na zidu leša.
Ko zna, možda sam potpisala svoju smrtnu presudu.
Zdravo Majki. Uobičajeno. Hvala druže.
- Evo... - Hvala drugar. - Živeo.
- Znate kako kažu, to su... uobičajena mesta... - Nikada ne uzvraćaš poziv.
O.. da... pozvaću kasnije... OK? Da.
- Ćao... - Ostavljao sam ti poruke, slao e-mailove. - Da, izvini.
Treba mi da budem sama.
- Dobro si? - Da. OK.
Hoćeš piće?
Da... čašu crvenog.
- Vidi, nemoj da odeš, moram do toaleta. - Naravno.
Halo?
Halo... Halo?
Jebene bitange!
- Jeli sve u redu? - Ah... Da...
- Vidi, ako nemaš protiv, da odložimo ovo... Nešto je iskrslo. - Naravno.
Kad budeš bio slobodan, htela bih da ti nešto pokažem.
- Oh jel'? Šta to? - To je iznenađenje. Pozvaću te.
- OK. Zaboravih da pitam: Kako ti je kćer? - Ona je u školi. - Oh. 'kul.'
Da.
- Bićemo u kontaktu. - OK... I pregledaj poruke, hoćeš li?
OK.
- Ko hoće da me vidi? - Tamo je iza. - Isuse...
- Hej... - Žao mi je što sam te izvukla. - Je li sve OK? Nismo se čule odavno.
- Vidi, treba mi velika usluga. - Naravno.
Moram da odem... da odem na neko vreme, a ti moraš nešto da uradiš za mene kad odem.
- Sigurna si da je sve OK? - Da-da-da-da... - Šta je to?
Ne mogu ti sada reći.
Objasnću ti sve kasnije.
Da, ja sam... Kako da uđem unutra?
Videćeš sa desne strane vrata.
- Samo nastavi pravo... i onda zadnja vrata. - Oh, da, OK. Mislim da ih vidim.
Kakvo je ovo mesto?
Ovo je skladišni depo.
Bio je prazan godinama. Uzela sam ga za kancelariju. Šta misliš?
Ah, da... Pa, interesantno je.
- Hoćeš kafu? - Naravno.
Želim da ti nešto pokažem.
Znaš ko je ovo?
Ne.
Da, u pravu si. Teško je videti išta sem ovolike krvi.
Ovo je isti čovek pre nego je ubijen. Prepoznaješ li ga sada?
Ne. Da li bih trebao?
On je definitivno tebe znao. Imao je tvoj broj u telefonu.
Mnogo imena... većinom 'elita' Napuljskog ološa. I par stranih imena...
... kao 'Daniel'. - Daj... sad si me zbunila.
Naravno, bio je neoprezan...
... što je sva ta imena, držao u telefonu.
Zaboravio je da može pasti u pogrešne ruke.
I naravno, kopirala sam sva ta imena na ovaj novi telefon. Zapravo, nekoliko telefona.
- Zajebavaš se sa mnom? - Reci ti meni?
Ako pozovem broj sa liste, pod 'Daniel'... šta misliš ko će se javiti?
Šta je ovo jebem ti?
- Ti znaš moj broj. - Ne. Broj koji si mi dao... je ovaj.
Dva različita broja, dva različita telefona.
- Daj, to je sranje... Ne treba mi ovo. - Kakva je saradnja između tebe i Franka?
Unajmi me je da čuvam tebe, i tvoju jebenu kćer.
Ostavljali su poruke... glasovnu poruke na telefonu.
Nikad nisam jebeno pričao sa njima. Samo sam radio posao i bio plaćen.
- Što onda 2 različita broja i 2 broja? - Jer držim odvojeno posao i zadovoljstvo.
Jebi se!
Računala sam da ćeš se vratiti.
Sociolozi kažu, ljudi kao ti i ja, urade jer osete sažaljenje.
Osećaš li sažaljenje?
Da li si osetio sažaljenje kad si mi ubio kćer?
Sedam godina staru.
Zar ti se nije činila mlađom no što jeste?
Koliko su ti platili, Daniel?
Trebao si uraditi posao do kraja... ubiti me istog tog trena. Ali, nisu to hteli, zar ne?
Hteli su da patim.
Hajde. Šta te sprečava?
Brz metak u moju glavu i pakao od života mi je završen.
Ili možda želiš da ti prvo platim?
Želiš kafu?
Ili si, možda zabrinut, sa kim sam još pričala?
Napuljski brojevi čine te nervoznim.
Posao koji si uprskao pred njihovim facama, i umešao 7-ogodišnju devojčicu u to...
... nije dobro prošao kod 'porodice' ... i njihovih jebenih vojnika.
Ne. Sa njima se ne zajebavaš.
Oni će te naći.
Onda će ti zadati bol... i biće polako i surovo.
Znam... jer sam ih videla na delu.
Pronaći će te... i sve tvoje momke...
... a onda će zadati bol...
... i nećeš imati šansu.
Od toga nema begstva.
Pa...
Ovo je od mene...
... a ovo je od Zoe!
Zadnje što sam napisala, je bilo u petak, 25. maja 2007.
"Ironično, zar ne? Provela sam godine ubijajući druge ljude..."
"... i kad je došao red da se ubijem, jednostavno nisam mogla."
"Stvarno mi treba neko, da uradi to za mene."
"Sara, ne znam kako da počnem ovo."
"Nikad nisam bila dobra u pisanju pisama. Zoe i ja moramo da nestanemo."
"Nećemo se više videti i to me rastužuje. I Zoe, takođe."
"Želimo da ti ostavimo nešto, da te seća na nas."
"To je nešto u šta sam se zaljubila, i sa ljubavlju to i kupila..."
"... osećajući da to može biti mesto za 'beg' od sveta... moje malo gnezdo."
"Zove se 'Koliba kruške'. Mislim da će ti se svideti."
"Potpisala sam papire, tako da je sada tvoje."
"Ako ne budeš mogla da plaćaš održavanje takvog mesta..."
"... razumeću ako odlučiš da ga prodaš, i iskoristiš novac za nešto drugo."
"Zauvek tvoj prijatelj. Voli te Stef."
Za te ljude osveta je apsolutna. Stvarnost je da moje kćeri nema. Nema, za uvek.
- Da li je se potpisala to? - Da. Ona mi je i tražila da to snimim. - Zašto, tebi?
Znamo se odavno - Išli smo u školu zajedno.
Samo hoće da se zna njena priča.
- Koliko si materijala snimio? - Dve 40-minutne trake.
Napravi kopije, i ja ću ih učiniti legalnim. U međuvremenu ne ispuštaj trake iz vida.
One su zlatna prašina.
- Odlično urađeno, Bil. Bićemo u kontaktu. - Hvala drugar. Vidimo se.
"Omerta, totalno potčinjavanje i poslušnost..."
"... slepo praćenje naredbi, zakon ćutanja..."
"... glavni, koji izdarje naredbu, i u čiju se reč ne simnja."
"Omerta, jednom data, važi do smrti."
"Napisala sam na fotografiji Frankovog leša..."
Ostavite me.
Čak si i promašila ovim.
Možda je Bog hteo da te poštedi.
Prvo pravilo ubice... nikada ne raćunaj samo na jedan metak.
Moji momci su te učili da pucaš dva puta.
A šta da se očekuje, ako ti je učitelj drugorazredni gubitnik kao Franko Jano.
Gde mi je kćerka?
Ah, zaboravio sam...
Pročitao sam baš sve, o tvom životu.
Čak si i film snimila... Dirljivo!
Gde mi je kćerka?
Uvek si me molila, kada sam ti trebao.
- Gde mi je kćerka? Gde si je odveo? - Trebalo je da pitaš Franka.
Ah da, ti si ga ubila... Možeš pitati mog oca, no za njega si Satana, koja mu je sredila sina.
Za njega bi bilo bolje da si me ubila. Bilo bi časnije...
Umesto, što si ga ostavila sa bespomoćnom nakazom, sa čim ne može da se pomiri. Zato...
... porodica me se odrekla, sve su mi oduzeli, osramotili me, napustili.
I vidiš, Klaudia, oboje smo prokleti da patimo gore, nego da smo mrtvi.
Ironično, zar ne? Moj otac je mogao da ubije svoje prvo, i jedino unuče.
Mikaele...
Unutra su dva metka...
... i ovog puta nemoj da pogrešiš.
Ne.
Klaudia... zakon moje porodice zahteva apsolutnu osvetu...
... i nije prošao ni dan od kada si pokušala da me ubiješ, a da nisam uživao u tvojoj patnji.
Ali, šta god mislila o meni...
... ali mi vaspitanje ne da, i nikada, nikada ne bih, ubio dete.
Hteo sam to da znaš.
Da li si to čekao sve do sada, da pokažeš malo čovečnosti?
Ko to zna? Možda sam zato paralizovan i ostavljen kao pas.
Sklonjen od spoljnjeg sveta, sa par odanih slugu koje je moj otac odredio za to.
Malo sam smekšao. Ali ono što znam je...
... da niko od nas dvoje više nema mesto na ovom svetu. Zapamti to. A, ja...
... izgubio sam svo samopoštovanje i svaki razlog da živim. Zato, ono što si i počela.
Ubij me...
Ubij me... Uradi to za mene.
Šta čekaš? Pucaj...
Pucaj u mene... Pucaj !!
Ja to više ne radim.
Sada idem dugu šetnju. Možeš me ubiti ako želiš.
Drago mi je da nisi ti taj koji mi je uzeo dete.
Ne-ne-ne... pustite je... pustite je.
Mikele, hajde... idemo.
Jedino objavljeno o ubistvu Stefani Komak bio kratak članak u 'Suseks' novinama...
... i kratko pominjanje na regionalnoj televiziji.
Lokalno veće organizovalo je kremaciju. Niko nije prissustvovao.
Nikada nije pronađena njena kćer, Zoe.
----- K R A J ----- (Prevod: POPesku)